Иля Илф, Евгений Петров
„Безчетелмазипламенни“

Превод от руски: Лиляна Минкова, Миряна Башева, 1979

chitanka.info

Театрите готвят премиери. В полутъмните зали на малки масички седят режисьорите. Актьорите полугласно зубрят ролите си. Във фоайето шият костюми и нова завеса. Декември е. Тече стотната репетиция. А премиера все още няма и афишите както преди канят организирания и неорганизиран зрител на „Садко“, „Възкресение“, „Сензация“ и „Джони тананика“.

И докато актьорите се вживяват в текста по системите на Станиславски, Майерхолд, Таиров и разни други системи, хубави и съмнителни, докато режисьорите драскат с моливи под зелените абажури, а драматургът добавя нова сцена, в която съзнателният племенник превъзпитава чичо си, колебаещ се мракобес от лумпенинтелигенцията, докато става всичко това, из улиците хвърчат таксита, а в тях — теаадминистраторите и организаторите на сборни концерти.

Те нямат никаква система. И те са хукнали не за система, а за помещение.

И даже не предявяват към помещението особени претенции. То трябва да е голямо и по възможност с колони.

— Публиката обича да има колони — казват те. — А ние познаваме публиката, бъдете спокойни.

Като приключат главоболните и сложни работи по осигуряване на помещение, осветление, билети и бюфет, организаторите пристъпват към съставяне на програмата.

Програмата е една и съща вече десет години и съвсем не е трудно да се състави. Само едно е нужно да се знае — кой актьор трябва да се представи на афиша по име, бащино и фамилия, кой — само със сивички инициали и кой — само по фамилия без инициали, без име и бащино.

Просто — на рояла — Левиафян.

Това трябва да се знае със сигурност, като таблицата за умножение. Иначе от неприятности бял ден няма да видиш.

Ще сложиш не цялата титла на оперния певец и всичко ще иде по дяволите. Той ще се обиди и вместо „Безчетелмазипламенни“ ще пее романси на Шуман. А публиката страшно не обича такива работи.

— Тя обича „Безчет елмази пламенни“ — задъхват се администраторите. — Познаваме ние публиката.

И наистина на всички сборни концерти пеят арията на индийския гост. Даже ако вечерта е посветена на норвежката музика. Даже ако е посветена на паметта на Достоевски. Все едно. Администраторът хваща дебеличкия тенор за атлазения ревер и шепне:

— Нали знаете, идеологията и психологията са хубаво нещо, но вие все пак им изпейте „пламенни“, моля ви се.

Към арията прибавят художествено четене на актьор с име и бащино, песни на народностите, изпълнени също от име и бащино, оперетен дует (инициали), а за пипер — квартет на името на еди-кой си. Понякога добавят арфа, а друг път — художествено свиркане.

Получава се много мило, а ако са успели да изврънкат помещение с колони, към несъмнения художествен успех се прибавя и материален успех.

Несъмнено е обаче, че помпозността на сборните галаконцерти се снижава. Липсват предишният блясък и красота. Фантазията е пресъхнала.

Вярно е, че имаше идея да се устрои грандиозен спектакъл на стадион „Динамо“ — с полети на смъртта, чудеса на пиротехниката, сблъскване на влакове и едновременно изпълнение на знаменитата ария „Безчетелмазипламенни“ от двайсет тенори във фракове.

Чудесна идея беше, но повехна някъде из коридорите на ГОМЕЦ. Издребнява животът, издребнява и делото на сборните концерти!

А не наскоро беше проведена в държцирк вечерта на шахматната мисъл, тъй нареченият жив шахмат.

Ето как беше:

В двете ложи един срещу друг седяха двама шахматни маестро в закърпени сака. На арената в определеното квадратче стояха живите фигури — от начало до край имена-бащини, елитът на човечеството. Царе, царици и турове бяха все народни артисти. Конете и офицерите се изпълняваха от заслужили. Даже и пионките — и те бяха знаменити балерини и месерери. По гениалния замисъл на организатора на вечерта премахнатата фигура трябваше да изпълни номер.

Шахматните майстори възприеха цялата работа на сериозно и подеха проточена сицилианска партия. За почуда на администратора се оказа, че при шахмата фигурите отпадат от строя извънредно бавно. Номерата се изпълняваха с големи паузи и публиката взе да тропа с крака.

Поради това десет минути след началото на партията в ложата на единия маестро се втурна администраторът и изкрещя:

— Направете ход на c2!

— Какво говорите — каза маестрото, повдигайки замъглени очи. — Гросмайсторът Акиба Рубинщайн в такива случаи препоръчва c5.

— А аз ви казвам да преместите това нещо на c2! — пропищя организаторът. — Сега Дмитрий Николаевич трябва да изпее „пламенните“.

— Но така ще оголя фланга на пионките!

— Че оголете го. Да не се мислите за Капабланка? Приходът е шестнайсет хиляди, а вие…

И той хукна към другия маестро, за да го убеди по-скоро да пожертвува своя цар (художественото четене).

Беше забележителна вечер. Шахматната мисъл просто кипеше. Двамата маестро зарязаха тая работа и вместо тях сицилианската партия се доиграваше от помощник-администратора и касиера; сипеше се фойерверк, народната артистка се появяваше на обучено магаренце, месерерите юнашки танцуваха — изобщо беше хубаво, сега такива работи няма. Фантазията пресъхна.

А има огромни възможности.

В цирка може да се постави „Аида“. Партията на Рамзес се изпълнява в клетка с лъвове. Обучена зебра пее партията на Аида. В операта може да се монтира и лекцията на професор Канабих „Проблеми на единственото дете в семейството“, беседа на писателя Б. Пилняк на тема — как е живял в нюйоркски хотел, сцени от „Ален мак“ и пиесата „Ярост“ и естествено арията на индийския гост в изпълнение на математика Араго.

И ако всичко това се залее с три милиона литра вода, както е прието в цирка, тъй че професорът да плува по бански костюм, всичко ще бъде много хубаво.

Администраторите казват, че публиката много обича такива работи.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.